Nunez Sigrid: Paras Ystävä
![Kuva](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjRKPYAQPxxd8HcTtjCCynsEz8IE4md-Mpp4II17hBgy9799-XVsIFalkkVgellzx9rwEmbgyE_QTRauHVPdsgIOGHeifQnKX_Tl9WWOK0YmNCHdx9M4ZpybtUInx2LkO6aCW_83dcNQ8hdgc5ltIIuZwZRku_QAD_ai2p-tZARoUixxAOCYuU6At0nRY0/w131-h200/img134.jpg)
Ystävän kirjasuositus. Kirja kertoo ystävyydestä, surusta ja koiran ja ihmisen taianomaisesta yhteydestä. Näin kirjan oman esittelyn mukaan. Kirjan luettuani se minusta kuitenkin ennen kaikkea kertoi kirjailijan työstä: kirjoittamisesta, kirjoittamisen opettamisesta ja kirjoittamisen kauhusta. Ystävyydellä – niin ihmisten välisellä kuin ihmisen ja koiran keskinäisellä – on toki kirjassa myös keskeinen merkitys. Kirjan alussa sen minähenkilö on oudossa tilanteessa: hänen kontolleen on ilmestynyt valtaisankokoinen tanskandogi sen isännän tehtyä itsemurhan. Kirjan minähenkilöllä ei ole kokemusta koirista ja lisäksi hänen vuokranantajansa ei salli lemmikkejä. Tästä alkaa koiran ja sen uuden emännän yhteinen taival. Kirjoittajan paradoksi on, että kirjailija toisaalta toivoo mahdollisimman monen lukevan hänen teoksiaan – jo ihan kustannussyistä – mutta tuntuu ahdistavalta huomata, että osa lukijoista on ymmärtänyt lukemansa täysin väärin tai ei ollenkaan. Ikävää on loukkaantunee